Ljudi me stalno pitaju da li znam Tajlera Dardena.
Tri minuta.
To je to. Nulta tačka.
Imaš li govor za ovu priliku?
Sa pištoljem između zuba, možeš samo da mumlaš.
Ništa mi ne pada na pamet.
Na trenutak sam zaboravio Tajlerovu kontrolisanu destruktivnost
i počeo sam da se pitam da li je pištolj čist.
Postaje uzbudljivo.
Ona stara stvar stalno povređuješ one koje voliš.
Pa, to je uzajamno.
Imamo sedišta u prvom redu ovog pozorišta destrukcije.
Demolacioni Komitet Projekta "Majhem"
eksplozivom je prekrio temelje 12 zgrada.
Za dva minuta, primarna punjenja će aktivirati glavna punjenja
i par blokova će biti pretvoreno u tinjajuće ruševine.
Znam ovo zato što Tajler ovo zna.
Dva i po. Seti se svega što smo postigli.
Odjednom sam shvatio da sve ovo, pištolji, bombe, revolucija,
ima neke veze sa devojkom koja se zove Marla Singer.
Bob. Bob je imao ženske sise.
Ovo je grupa za podršku muškarcima sa rakom testisa.
Veliki muflon je slinio po meni, to je bio Bob.
Još uvek smo muškarci.
Da, muškarci smo.
Muškarci - to smo mi.
Bobu su odstranjeni testisi. Onda hormonska terapija.
Razvile su mu se ženske sise zato što je nivo testosterona bio suviše visok
pa je njegovo telo povećalo estrogen.
- Tu sam se ja uklopio... - Opet će da mi cede jaja.
...između tih velikih oznojanih sisa
koje su neverovatno visile, velike koliko bi pomislio da je Bog veliki.
OK, plači sada ti.
Ne, čekaj. Stani malo. Da počnem ranije.
Šest meseci nisam mogao da zaspim.
Nisam mogao da spavam.
Sa nesanicom, ništa nije stvarno.
Sve je udaljeno.
Sve je kopija kopije
kopije.
Kada se istraživanje svemira usavrši, korporacije će davati naziv svemu.
IBM Stellar sfera.
Galaksija Microsoft.
Planeta Starbucks.
Trebalo bi da odeš van grada ove nedelje da pregledaš nešto.
Mora da je bio utorak. Nosio je plavu kravatu.
Hoćete da stavim u drugi plan moje izveštaje dok ne preporučite promenu statusa?
Stavi ovo na prvo mesto. Evo ti avionske karte. Zovi me ako bude nekih neočekivanih problema.
Bio je pun poleta. Mora da se dobro israo.
Kao i mnogi drugi, navukao sam se na kupovinu poznatog nameštaja.
Da. Hteo bih da naručim
Erika Pekkari tepih.
- Molimo sačekajte. - Bilo šta pametno,
kao sto u obliku jin-janga, morao sam da ga imam.
"Klipsk" kancelarijski nameštaj.
"Hovetrekke" sobni bicikl za vežbanje.
"Ohamshab" sofa sa Strinne zelenim trakastim dezenom.
Čak i "Ryslampa" žičane lampe napravljene od nebeljenog ekološkog papira.
Listao sam kataloge i pitao se.
"Kakav servis za ručavanje opisuje moju ličnost?"
Imao sam sve. Čak i stakleno posuđe sa malim mehurićima i nesavršenostima,
dokaz da su ih stvorili pošteni, vredni, stanovnici...
- Molimo sačekajte. - ...ko zna koje zemlje.
Ranije smo čitali pornografiju.
Sada čitamo Horchow kolekciju.
- Ne. Ne možeš umreti od nesanice. - A od narkolepsije?
Imam običaj da zadremam i da se budim na nepoznatim mestima.
Nemam ideju kako sam tamo dospeo.
- Moraš da se razvedriš. - Molim Vas, možete li da mi date nešto?
Crveni i plavi "Tuinal"-i, karmin-crveni "Seconal"-i...
Ne. Treba ti zdrav, prirodan san.
Žvaći koren valerijana i radi više vežbi.
Ma daj.
- Patim. - Hoćeš da vidiš šta je patnja?
Ubaci se u "First Methodist", utorkom uveče.
Vidi momke sa rakom testisa.
To je patnja.
Oduvek sam želeo troje dece, dva dečaka i devojčicu.
Mindi je želela dve devojčice i dečaka.
Nikad nismo mogli da se složimo ni oko čega.
I, ja... ona...
Dobila je prvo dete prošle nedelje.
Devojčicu.
Sa njenim... Sa njenim novim mužem.
Jebi ga!
Hvala Bogu, znate...
Drago mi je zbog nje.
Zaslužuje...
Molim sve za pažnju, zahvalimo Tomasu što je podelio sa nama ovo.
Hvala Tomase.
Gledam po ovoj prostoriji, i vidim dosta hrabrosti.
I to mi daje snagu.
Mi dajemo snagu jedni drugome.
Vreme je za uparivanje.
Hajde da svi pratimo Tomasov primer i da se stvarno otvorimo.
Možete li da nađete svog partnera?
I tako sam upoznao velikog muflona.
Njegove oči su već bile skupljene i oblivene suzama.
Spojena kolena. Ti nezgrapni mali koraci.
- Ja se zovem Bob. - Bob?
Bob je bio šampion u bodi bildingu.
Znate onaj program za proširivanje grudi što je išao kasno u noć?
To je bila njegova ideja.
Bio sam đuser.
Znaš, koristio sam steroide?
"Diabonal" i.
"Wisterol".
O, zaboga, to se koristi za trkačke konje.
I sada sam bankrot.
Razveden sam.
Moje dvoje odrasle dece
neće čak ni da mi odgovore na pozive.
Neznanci sa ovakvom iskrenošću čine me sretnim.
Hajde... Korneliuse.
Možeš da plačeš.
I tada... nešto se dogodilo. Pustio sam da ide.
To je stvarno dobro.
Izgubljen u zaboravu.
Mračan i tih i kompletan.
Našao sam slobodu. Gubitak svake nade je sloboda.
U redu je.
Ni bebe ne spavaju tako dobro.
Navukao sam se.
Ako uopšte nisam pričao
ljudi bi pomislili najgore.
Plakali bi jače... a onda bih ja plakao jače.
Sada ćemo otvoriti zelena vrata, čakru srca...
Ja nisam stvarno umirao.
Nisam ugošćavao rak ili parazite.
Bio sam topli centar koji je život ovog sveta primao.
Zamislite vašu bol kao belu kuglu od okrepljujućeg svetla.
Pomera se po vašem telu, leči vas.
Nastavite tako. Ne zaboravite da dišete
i zakoračite napred kroz zadnja vrata sobe.
Kuda ona vode?
U vašu pećinu.
Idite napred
u vašu pećinu.
Tako.
Idete sve dublje u vašu pećinu.
Naćićete
vašu pokretačku životinju.
Sklizni.
Svake večeri sam umirao.
I svakog jutra sam bio ponovo rođen.
Vaskrsnut.
Bob me je voleo zato što je mislio da su moji testisi takođe bili odstranjeni.
Biti tamo, pritisnut na njegove sise,
spreman da zaplačem.
To je bio moj odmor.
I onda, ona
je sve uništila.
Ovo je rak, zar ne?
Ta riba, Marla Singer,
nije imala rak testisa.
Bila je lažov.
Nije uopšte imala nikakvu bolest.
Lepo sam je video na "Slobodan i čist", mojoj grupi za krvne parazite, četvrtkom.
Onda na "Nadi", mojoj, dva puta mesečno, terapiji.
Pa onda na "Sieze The Day", mojoj tuberkulozi, petkom uveče.
Marla,
običan turista.
Njena laž, reflektovala je moju laž.
Odjednom, ništa nisam osećao.
Nisam mogao da plačem. I ponovo,
nisam mogao da spavam.
U sledećoj grupi, posle vođene meditacije,
posle otvaranje srčanih čakri, kada dođe trenutak da se zagrlimo,
zgrabiću tu kučku, Marlu Singer, i razdraću se.
Marla, lažovčino! Ti obični turisto, ovo mi je potrebno! Ajde, beži!
Nisam spavao četiri dana.
Pustićemo da se osuši...
Kada imaš nesanicu, nikada zapravo ne spavaš.
I nikada nisi budan.
Večerašnje druženje će započeti.
Klo sa nekoliko reči.
O, da. Klo.
Klo je izgledala kao što bi izgledao kostur Meril Strip kada bi se šetao unaokolo
i bio izvanredno ljubazan sa svima.
Pa, još uvek sam ovde.
Ali ne znam koliko dugo.
Toliko o izvesnosti koju je bilo ko mogao da mi da.
Ali imam dobre vesti.
Više nemam strah od smrti.
Ali... na prilično sam usamljenom mestu.
Niko ne želi da ima sex samnom.
Toliko sam blizu kraja, i sve što želim je da se povalim zadnji put.
Imam pornografske filmove u mom stanu,
- Lubrikante i amil nitrit. - Hvala, Klo.
Molim vas, zahvalite se Kloi.
Hvala, Klo.
Sada, spemimo se za vođenu meditaciju.
Stojite na ulazu u vašu pećinu.
Ulazite u vašu pećinu i hodate...
Da sam imao tumor, nazvao bih ga Marla.
Marla.
Ogrebotina na nepcima koja bi se zacelila kada bi mogao da prestaneš da diraš jezikom.
Ali ne možeš.
...sve dublje u vašu pećinu.
Osećate isceljujuću energiju oko vas.
Sada nađite vašu pokretačku životinju.
Sklizni.
OK. Nađite partnera.
Izaberite nekog posebnog večeras.
Hej.
- Moramo da razgovaramo. - Važi.
- Ja sam sa tobom. - Šta?
Da. Ti si lažov. Ne umireš.
Izvini?
U tibetanskog filozofiji, Silvia-Plat smislu, znam da svi umiremo.
- Ali ti ne umireš na način na koji Klo umire. - Pa?
Ti si turista.
Viđao sam te. Video sam te na melanomi, video sam te na tuberkulozi.
Video sam te na raku testisa!
Ja sam tebe videla kako vežbaš ovo.
- Vežbam šta? - Otkačinjanje.
Da li ide kako si se nadao... Ruperte?
Razotkriću te.
Samo napred. Ja ću razotkriti tebe.
Zbližite se. Dozvolite sebi da zaplačete.
O, Bože. Zašto to radiš?
Jevtinije je od bioskopa i ima besplatne kafe.
Vidi, ovo je važno. Ovo su moje grupe.
Dolazim ovde više od godinu dana.
- Zašto ti to radiš? - Ne znam.
Kada ljudi misle da umireš, slušaju te umesto da...
Umesto da čekaju njihov red da pričaju.
Da. Da.
Otvorite se jedno drugome... potpuno.
Slušaj, ne želiš da se upuštaš u ovo.
- Postaje zavisnost. - Stvarno?
Ne zezam se. Ne mogu da plačem ako je prisutan još jedan prevarant, a ovo mi treba.
Moraš da nađeš neko drugo mesto.
Nadji neko drugo starateljstvo. To nije moj problem.
Ne, čekaj malo. Stani.
Podelićemo dane, OK?
Uzmi limfonu i tuberkulozu.
Uzmi ti tuberkulozu. Moje pušenje se uopšte ne uklapa u to.
OK. Dobro. U redu. Rak testisa uopšte ne bi trebalo da bude pitanje.
Tehnički, ja imam više prava da budem tamo. Ti još uvek imaš tvoja jaja.
- Šališ se? - Ne znam. Da li se šalim?
Ne. Ne.
- Šta hoćeš? - Uzeću parazite.
Ne možeš imati oba. Uzmi krvne parazite.
- Hoću moždane parazite. - Uzeću krv ali hoću i oštećenja mozga.
- Hoću ja to. - Ne možeš imati ceo mozak.
Za sada, imaš četiri. Ja imam samo dva.
U redu. Uzmi oba parazita. Tvoji su.
Sada oboje imamo po tri...
Hej! Ostavila si pola odeće.
- Šta, prodaješ to? - Da!
Prodajem neku odeću!
I! Imamo po tri. To je šest.
Šta ćemo sa sedmim danom? Ja hoću rak creva.
Devojka je uradila svoj domaći.
Ne. Ne. Ja hoću rak creva.
To je i tvoj omiljeni?
- Hteo si da me pređeš? - Vidi, podelićemo.
Uzmi prvu i treću nedelju.
Dogovoreno.
Izgleda da je ovo rastanak.
Hajde da ne pravimo veliku stvar od toga.
Kako ti ovo izgleda kao to?
Hej, Marla!
Marla!
Možda bi trebalo da razmenimo brojeve.
Da li bi trebalo?
- Možda poželimo da razmenimo termine. - OK.
Tako sam upoznao Marlu Singer.
Marlina životna filozofija je da može da umre svakog trenutka.
Tragedija, kako kaže, je to što nije umrla.
Nema tvog imena! Ko si ti? Kornilijus? Rupert?
Travis? Bilo koje od tih glupih imena koje daješ svake večeri?
Budiš se na "SeaTac" -u.
SFO. LAX.
Budiš se kod O'Hare.
Dallas Fort Worth.
BWI.
Menjaš vremenske zone. Izgubiš sat vremena. Dobiješ sat vremena.
Prijave za taj let će biti tek za dva sata, gospodine.
Ovo je tvoj život, i završtava se minut po minut.
Budiš se na aerodromu "Air Harbor lnternational".
Ako se budiš u različito vreme, na različitim mestima,
da li možeš da se probudiš kao druga osoba?
Gde god da putujem,
mali život.
Posebno upakovani šećer i mleko.
Jedno parče maslaca.
Mikrotalasni lanac sranja.
Kombinacija šampona i balzama.
Upakovane čačkalice. Mali sapuni.
Ljudi koje srećem na svakom letu,
su prijatelji za jednokratnu upotrebu.
Između poletanja i sletanja, provodimo zajedno vreme.
To je sve što dobijamo.
Dobrodošli!
U dovoljno dugom vremenskom periodu, bilo čije šanse za opstanak padaju na nulu.
Ja sam bio koordinator za opoziv. Moj posao je bio da primenim formulu.
Dete je odletelo kroz šoferšajbnu.
Nov automobil napravljen u mojoj firmi odlazi nekud brzinom od 100 km/h.
Zadnji diferencijal se blokira.
Naramenice tinejdžera su zabijene u pepeljaru.
Mogla bi ispasti dobra anti-pušačka reklama.
Automobil se sudara i gori sa svim unutra.
E sada, da li da izvršimo opoziv?
Otac mora da je bio veliki.
Vidiš gde je masnoća izgorela na sedištu? Košulja od poliestera?
Veoma moderna umetnost.
Uzmi broj vozila na terenu, A.
Pomnoži sa mogućnošću otkaza, B.
Pomnoži rezultat sa prosečnim brojem pogodbi van suda, C.
A x B x C
jednako je X.
Ako je X manje od vrednosti opoziva,
ne radimo ga.
Ima li puno tih nesreća?
Ne bi ste poverovali.
U kojoj auto kompaniji radite?
U jednoj od najvećih.
Svaki put kada bi avion nagnuo previše pri poletanju ili sletanju,
pomolio bih se za sudar.
Bilo šta.
Premija za životno osiguranje se plaća troduplo ako poginete na poslovnom putu.
"Ako sedite u redu za izlaz u slučaju opasnosti
i ne budete u mogućnosti ili ne želite da izvršite obaveze
navedene na uputstvu u slučaju opasnosti, molimo Vas da zatražite od stjuardese da Vas premesti."
To je velika odgovornost.
Hoćeš da zamenimo mesta?
Ne. Nisam siguran da sam ja čovek za taj posao.
Procedura za izlazak na 10.000 metara.
Iluzija sigurnosti.
Da. Pretpostavljam da je tako.
Znaš li zašto stavljaju kiseonik u maske u avionu?
- Da bi mogao da dišeš. - Kiseonik te diže.
U slučaju katastrofalne opasnosti, panično uzimaš ogromne udahe.
Odjednom postaješ euforičan, poslušan.
Prihvataš svoju sudbinu.
Sve je nacrtano.
Prinudno sletanje na vodu, 900 km/h.
Blaga lica. Staložena kao indijske krave.
To je...
To je interesantna teorija.
- Čime se baviš? - Kako to misliš?
Kako zarađuješ za život?
Zašto? Da bi mogao da se pretvaraš da te interesuje?
OK.
Ima neke bolesne beznadežnosti u tvom smehu.
Imamo potpuno iste torbe.
Sapun.
- Kako? - Pravim sapun i prodajem ga.
Pokazatelj civilizacije.
I tako sam upoznao...
Tajler Darden.
Da li si znao da kada pomešaš benzin i zamrznuti sok od narandže, dobiješ napalm?
- Ne, nisam znao. Jel' to tačno? - Jeste.
Svako može da napravi razne eksplozive sa običnim kućnim stvarima.
- Stvarno? - Ako to dovoljno želi.
Tajler, ubedljivo si najinteresantniji prijatelj za jednokratnu upotrebu koga sam ikada sreo.
- Sve u ovom avionu je za jednokratnu upotrebu. - O, shvatam. Jako pametno.
Hvala.
Kako ti to izgleda?
- Šta? - Biti pametan?
Odlično.
Samo tako nastavi. Samo tako.
Pitanje etikete.
Ako prođem, da li ću ti dati dupe ili kitu?
Kako sam otišao da živim sa Tajlerom je...
Avio-kompanije imaju stav o vibrirajućem prtljagu.
- Da li je kucao? - Bacači znaju da moderne bombe ne kucaju.
- Izvinite, kakvi bacači? - Radnici sa prtljagom.
Ali kada torba vibrira,
bacači moraju da pozovu policiju.
- Moja torba je vibrirala? - Devet puta od deset.
To je električni brijač.
Ali... s vremena na vreme
to bude vibrator.
Stav kompanije je da nikada ne pripisuje vlasništvo u slučaju vibratora.
Moramo da koristimo neodređene članove, neki vibrator, nikad
tvoj vibrator.
Ja nemam...
Imao sam sve u toj torbi. Moje CK majice.
Moje DKNY cipele. Moje AX kravate.
Nema veze.
Hej! To su moja kola!
Prebivalište je bilo apartman na 15-tom spartu
kartoteke za udovice i profesionalce.
Zidovi su bili od punog betona.
20 cm betona je važno
kada vaš sused mora da gleda kvizove pojačane do daske.
Ili kada talas krhotina koje su bile tvoja imovina
razbije prozor i zapaljena izleti u noć.
Pretpostavljam da se takve stvari dešavaju.
Ovde... nema ničega gore.
Ne možete ući. Naređenje policije.
Imate li nekoga koga možete pozvati?
Kako ponižavajuče.
Kuća puna začina a nema hrane.
Policija mi je kasnije rekla da je signalna lampica otkazala
ispuštajući sasvim malo plina.
Plin je mogao da ispuni apartman.
1700 kvadranih stopa sa visokim plafonima danima i danima.
Onda je kompresor firžidera mogao da škljocne.
Da?
Čujem tvoje disanje...
Ako me sada pitate, ne mogu vam reći zašto sam ga pozvao.
- Halo? - Ko je to?
- Tajler? - Ko je to?
Upoznali smo se... Upoznali smo se u avionu.
Imali smo iste torbe?
Pametan momak?
A, da. Da.
Zvao sam maločas. Niko se nije javio.
- Ja sam u govornici. - Da, otkucao sam *69. Nikad se ne javljam na telefon.
I, šta ima?
Pa.
Nećeš mi verovati.
Znaš, moglo je biti gore.
Žena je mogla da ti odseče kitu dok spavaš i da ga baci iz auta.
Uvek postoji mogućnost. Ne znam.
Kada kupiš nameštaj, kažeš sebi, to je to.
To je poslednja sofa koja mi treba.
Šta god da se dogodi, taj problem sa sofom je sređen.
Imao sam sve. Imao sam vrlo pristojan muzički stub.
Garderobu koja je bila veoma zavidna.
Bio sam na putu da budem kompletan.
- Sranje, čoveče, Sada je sve nestalo. - Sve je nestalo.
Da li znaš šta je "duvet"?
- Utešitelj. - To je ćebe.
Obično ćebe. Zašto ljudi kao ti i ja znamo šta je duvet?
Da li je to od suštinske važnosti za preživljavanje u smislu lovljenja i skupljanja?
Ne.
Šta smo onda mi?
Ne znam. Potrošači.
Tačno. Mi smo potrošači.
Mi smo nusprodukti opsednutosti životnim stilom.
Ubistva, kriminal, siromaštvo. Te stvari me se ne tiču.
Ono što me interesuje su magazini o poznatim ličnostima,
televizija sa 500 kanala,
ime nekog lika na mom donjem vešu. Rogaine.
Viagra. Olestra.
- Marta Stjuart. - Jebeš Martu Stjuart.
Ona polira mesing na Titaniku. Sve to tone.
Zato odjebi sa tvojim sofama i Strinne zelenim trakastim dezenom.
Moj stav je: nikad nemoj biti kompletan.
Moj stav je: prestani da budeš perfektan.
Moj stav je: razvijaj se.
Pusti da stvari padnu gde treba.
Ali to sam ja, i možda grešim.
Možda je to strašna tragedija.
To su samo stvari. Nije tragedija...
Izgubio si mnogobrojna rešenja za moderan život.
Jebi ga, u pravu si. Ne pušim.
Moje osiguranje će verovatno to pokriti, tako da...
Šta?
Stvari koje poseduješ završe tako što poseduju tebe.
Radi ono što voliš, čoveče.
O, kasno je.
- Hej, hvala na pivu. - Da...
Trebalo bi da nađem hotel.
Šta?
- Hotel? - Da.
- Čoveče, samo me pitaj. - O čemu pričaš?
O, Bože. Tri krigle piva i dalje ne možeš da pitaš.
Šta?
Nazvao si me zato što ti treba mesto gde ćeš da odsedneš.
- Oh, hej. Ne, ne, ne. - Da, jesi. Zato pitaj.
Prekini uvod i jednostavno pitaj, čoveče.
Da li bi... Da li bi to bio problem?
Da li ti je problem da me pitaš?
- Mogu li da odsednem kod tebe? - Da.
Hvala.
- Hoću da mi učiniš uslugu. - Da, naravno.
Hoću da me udariš što jače možeš.
Šta?
Hoću da me udariš što jače možeš.
Da vam ispričam nešto o Tajleru Dardenu.
Tajler je bio noćna osoba.
Dok je ostatak nas spavao, on je radio.
Imao je honorarni posao kao kino-operater.
Film ne staje na jednu veliku rolnu. Staje na nekoliko.
Neko mora da promeni projektore u tačno u trenutku
kada se jedna rolna završava, a druga počinje.
Možete da primetite male tačke koje se pojavljuju u gornjem desnom uglu ekrana.
U filmskoj industriji, nazivamo ih rupama od cigara.
To je znak za promenu.
On menja projektore, film nastavlja da teče a publika nema predstavu o tome.
Zašto bi iko želeo ovaj usrani posao?
Zato što mu nudi intersantne mogućnosti.
Kao ubacivanje pornografskih sličica u filmove namenjene za celu porodicu.
I kada se uobražena mačka i odvažan pas sa glasovima poznatih ličnosti prvi put sretnu,
tada ćete uhvatiti na trenutak Tajlerov doprinos filmu.
Niko ne zna da su videli, ali su videli.
Lep, veliki kurac.
Čak ni kolibri ne bi moglo da uhvati Tajlera na poslu.
Tajler je ponekad takođe radio kao konobar na banketima u luksuznom "Pressman" hotelu.
Bio je gerila terorista industrije posluženja hrane.
Ne gledaj me. Ne mogu da krenem kada gledaš.
Sezonski jastog biskuit, Na koji je prdeo,
i krem supu od pečurki...
Hajde, reci im.
Stekli ste ideju.
- Hoćeš da te udarim? - Hajde. Učini mi ovu uslugu.
- Zašto? - Ne znam. Nikad nisam učestvovao u tuči. A ti?
- Ne. Ali to je dobra stvar. - Ne možeš spoznati sebe ako se nisi tukao!
Ne želim da umrem bez ožiljaka.
- Hajde. Udari me, pre nego što izgubim živce. - O, Bože. Ovo je suludo.
Pa poludi! Pusti da pukne.
- Nisam siguran oko ovoga. - Nisam ni ja.
- Koga je briga? Niko ne gleda. Zašto se brineš oko toga?
Ovo je suludo. Hoćeš da te udarim?!
Tako je.
- Gde? Kao, u lice? - Iznenadi me.
Ovo je tako glupo.
Jebeni kreten!
Udario me u uvo!
- Pa, žao mi je. - O, Isuse!
- Zašto uvo, čoveče? - Sjebao sam stvar.
Ne, bilo je savršeno.
Ne, u redu je.
Ovo stvarno boli.
Dobro.
Udari me ponovo.
Ne, udari ti mene. Hajde!
Trebalo bi ovo da ponovimo nekad.
- Gde ti je auto? - Koji auto?
Ne znam gde je Tajler našao ovu kuću
ali rekao je da je bio tamo tri godine.
Izgledalo je kao da je čekala da bude srušena.
Većina prozora je bila zatarabljena.
Nije bilo brave na glavnom ulazu zbog toga što je policija, ili ko već, razvalio.
Stepenice su bile na ivici da se sruše.
Nisam znao da li je posedovao ili se nastanio.
Ni jedno ni drugo me ne bi iznenadilo.
Da. To je tvoje.
Ovo je moje. Ovo je toalet. U redu?
Da, hvala.
Kakva rupčaga.
Ništa nije radilo.
Paleći jedno svetlo drugo svetlo u kući se gasilo.
Nije bilo komšija. Samo skladišta i fabrike papira.
Miris vlage. Miris piljevine iz hrčkovog kaveza.
Šta je ovo?
- Hej, momci. - Hej.
Svaki put kada je padala kiša, morali smo da isključimo struju.
Krajem prvog meseca više mi nije nedostajao TV.
Nije mi čak smetao ni topao, suv frižider.
Mogu li ja sledeći?
OK.
Skini kravatu.
Noću, Tajler i ja smo bili sami u krugu od pola milje.
Kiša je curila kroz malter i električne instalacije.
Sve od drveta se nadimalo i skupljalo.
Svuda je bilo zarđalih eksera o koje bi mogao da očešeš lakat.
Prethodni stanar je bio zatvoren.
Hej, čoveče. Šta to čitaš?
Svlušaj ovo. Članak je napisao organ u prvom licu.
"Ja sam Džekova medula oblongata. Bez mene,
Džek ne bi mogao da reguliše rad svog srca i disanje."
Ima čitav serijal toga.
"Ja sam Džiline bradavice."
- "Ja sam Džekovo debelo crevo." - "Ja dobijem rak. Ja ubijem Džeka."
Posle borbe, sve je dobijalo stišan ton.
Šta?
- Mogao bi da se izboriš sa bilo čim. - Da li si završio one izveštaje?
Kada bi mogao da biraš, sa kim bi se tukao?
Sa mojim šefom, verovatno.
Stvarno?
- Da, zašto? S kim bi se ti tukao? - Tukao bih se sa svojim ćaletom.
Ja ne znam mog ćaleta.
Mislim, znam ga, ali...
Otišao je kada sam imao oko šest godina.
Oženio se sa drugom ženom i dobio sa njom decu.
To je radio svakih šest godina.
- Menjao je gradove i osnivao nove porodice. - Jebač u franšizi!
Moj ćale nikad nije išao na fakultet.
- I bilo mu je zaista važno da ja idem. - Zvuči poznato.
I ja diplomiram. Nazovem ga i pitam "Tata, šta sad?"
- On kaže, "Nađi posao." - Ista situacija.
Sada imam 25 god. Ponovo obavim godišnji pozov.
"Tata, šta sada?"
On kaže, "Nemam pojma. Oženi se."
Ne možeš da se oženiš.
Imam 30 godina.
Mi smo generacija muškaraca Koja su odgajana od žena.
Razmišljam da li nam je stvarno potrebna druga žena za ono što nam treba.
Veći deo nedelje, mi smo Ozzie i Harrlet.
Ali svaku subotu uveče, pronaćićemo nešto.
Pronalazićemo više i više samo da nismo sami.
Trebaće mi kada dođem kući ljut ili potišten, da mi pospremi stan.
Ispolira moj skandinavski nameštaj.
Trebao bi da nađem novi stan ili da se cenjkam sa mojim osiguranjem.
Trebao bi da budem uznemiren Zbog mog lepog plamenog sranja.
Ali nisam.
U službenim prostorijama sve je bilo bolje sređeno.
Ponedeljkom ujutru, sam razmišljao o toj nedelji.
Mogu li da dobijem portret u plavom?
Naravno.
Spremnost je prioritet broj 1.
Jer je dosada lopov.
To sam mu pokazao. Sviđati se, zar ne?
Možeš da popiješ kantu krvi pre nego što ti bude loše.
To je bilo pravo u lice.
Tajler i ja smo to pokazali.
To je svima na vrh jezika.
Tajler i ja smo dali ime.
Hajde, treba da idem kući!
Isključi jukebox. Zaključaj pozadi.
Svake nedelje, Tajler je određivao pravila kojih smo se pridržavali.
Gospodo!
Dobrodošli u Borilački Klub.
Prvo pravilo Borilačkog Kluba je
ne pričate o Borilačkom Klubu.
Drugo pravilo Borilačkog Kluba je
ne pričate o Borilačkom Klubu!
Treće pravilo Borilačkog Kluba je.
Ako neko kaže stop, bude mlitav, prestave da udara,
Borba je gotova. Četvrto pravilo.
Samo dvojica se biju.
Peto pravilo.
Samo jedna borba u isto vreme, narode.
Šesto pravilo. Bez majici. Bez cipela.
Sedmo pravilo. Borba traje dokle treba.
I osmo i poslednje pravilo.
Ako vam je ovo prva noć U Borilačkom Klubu
morate da se borite.
Momak iz službe, Riki,
nije mogao da zapamti da li si naručio crni ili plavi pribor.
Ali Riki je bio dobar za svojih deset minuta
i bio je pošteno prebijen.
Ponekad, sve što bi se čulo su teški udarci u toj galami.
Ili samo dahtanje...
Stani!
Nigde ne bi bio toliko živ kao tu.
Borilački Klub je tada radio od početka do kraja.
Čak i kada bi pokušao nekom da kažem da je imao dobru borbu,
Ne bi govorio istom čoveku.
Ko si u Borilačkom Klubu nije isto što si van njega.
Jednom je došao novi momak u Borilački Klub. Pravi pederaš.
Posle par nedelja, bio je pravi.
Koga bi tukao od poznatih, kada bi mogao?
- Živ ili mrtav? - Nema veze. Ko ti je na umu?
Hemingveja. Ti?
Šatner. Tukao bih Vilijama Šatnera.
Počeli smo da posmatramo stvari drugačije.
Gde god bi išli, preuveličavali bi stvari.
Bilo mi je žao momaka koji su išli u teretane,
pokušavajući da izgledaju onako kako bi im Calvin Klein ili Tommy Hilfiger rekli da treba.
Jel ovako treba da izgleda muškarac?
Oh, samounapređivanje je masturbacija.
Sada, samo uništavanje...
Oprostite.
Borilački Klub nije pobeda ili poraz.
Nema govora.
Histerično deranje
kao u Pentecostal Crkvi.
- Jel ti dosta? - Stani! Stani!
Kada se borba završi, ništa nije rešeno.
Ali nema veze.
Sjajno.
Nakon toga, svi smo se osećali spaseni.
Hej, matori. Sledeće nedelje?
Kako bi bilo sledećeg meseca?!
Svi na sredinu.
Novi momak, i ti.
Ponekad bi, Tajler govorio umesto mene.
Pao je niz stepenice.
Pao sam niz stepenice.
Borilački Klub je postao razlog da se ošišate ili isečete nokte.
OK. Neku istorijsku ličnost.
Tukao bih Gandija.
Dobar odgovor.
- A ti? - Linkolna.
Linkolna?
Poznat momak, bogat. Mršavi se biju do kraja.
Jebote!
Hej, čak se i Mona Lisa raspada.
Halo?
Gde si ti poslednjih osam nedelja?
Marla?
- Kako si me pronašla? - Ostavio si mi tvoj broj telefona.
Ne viđam te ni u kakvim grupama.
Podelili smo ih. To je bila ideja. Sećaš se?
Da, ali te nema ni na tvojim.
- Otkud znaš? - Varam.
Pronašao sam novu.
- Stvarno? - Samo je za muškarce.
Kao ona sa testisima?
Vidi, nemam sada vremena.
Obilazim grupe za anonimne.
- Stvarno su sjebani... - Izlazim.
Ja takođe. Stomak mi je pun Xanaxa.
Popila sam sve iz flaše.
Možda će biti previše.
Zamišljam Marlu Singer u njenom stanu.
Ovo nije samoubistvo. Ovo je krik za pomoć.
Ostaješ kod kuće večeras?
Hoćeš da ti opisujem smrt?
Hoćeš da slušaš i vidiš ako moj duh može da uzme telefon?
Da li si ikad čuo vapaj mrtvaca?
Tajlerova vrata su bila zatvorena. Ovde sam dva meseca a njegova vrata nisu nikada bila zatvorena.
Nemoraš da mi veruješ ali ovo sam sanjao prošle noći.
Teško mogu da poverujem u bilo šta od sinoć.
Šta ti radiš ovde?
Šta?
Ovo je moj stan. Šta ti radiš ovde?
Jebi se!
Imaš neke zajebane prijatelje!
Prevrtljivi, mislim.
Glupača.
Sinoć kad sam došao. Telefon je bio podignut.
Pogodi ko je bio s druge strane?
Znao sam priču pre nego što mi je ispričao.
Da li si ikada čuo posmrtne vapaje?
Ili misliš da život samo iscuri?
Ili je to posmrtna lopta?
Spremi se da ostaviš dušu.
Deset,
devet... osam...
Kako je Tajler, od svih ljudi,
mislio da je to opasna stvar sa Marlom Singer?
Pet,
četiri...
Pričekaj.
Kako si brzo stigao.
Jel sam te zvala?
Dušek je totalno nesiguran.
Ne brini. To te ne ugrožava.
Oh, jebiga!
Neko je pozvao pandure.
- Hej, gde je 513? - Na kraju hodnika.
Devojka koja tu živi je vrlo šarmantna, simpatična devojka.
Izgubila je samopouzdanje.
- G-đice Singer, pustite da vam pomognemo! - Ona je čudovište!
- Imate mnogo razloga da živite. - Inficirana je ljudskom dosadom!
- G-đice Singer! - Sretno sa njom!
Ako zaspim,
gotovo je.
Moćićeš da me imaš
celu noć.
Jebeno neverovatno.
Očigledno je razumeo.
- Znaš šta mislilm, jebo si je. - Ne, nisam.
- Nikad? - Ne.
Nisi bio u njoj, zar ne?
Ne! Bože, uopšte.
Popizdeo sam.
Siguran si? Možeš mi reći.
Veruj mi, siguran sam.
- Stavi mi pištolj na glavu i razmesi mi mozak. - To je dobro.
Ona je grabljivac koja se predstavlja kao dobrica. Drži se dalje od nje.
Sranja koja je pričala, nisam nikada do sada čuo!
Bože.
Ovako nisam bila kresana još od srednje škole.
Kako je Tajler mogao?
Sinoć je ubaciovao svoj seksualni organ u Pepeljugu.
Marli ne treba ljubavnik, Samo radnik.
Ili perač. Ovo nije ljubav, to je sportsko kresanje.
Upala je u moje grupe a sada i u moju kuću.
Hej, hej. Sedi.
Slušaj. Nemoj da joj pričaš o meni.
Zašto bi...
Ne govori joj ništa o meni ni o bilo čemu iz kuće, nikome... dogovoreno.
- Obećaj mi? - OK.
- Da, obećavam. - Obećavaš?
- Rekoh, obećavam! Šta... - Tri puta si mi obećao.
Samo da sam otišao na par minuta da posmatram kako Marla Singer umire,
ništa se od ovoga ne bi desilo.
Jače, da! Oh, jače, to!
Morao sam da se premestim u drugu sobu.
Na trećem spratu gde ih možda neću čuti.
Ali nisam.
- Šta ti radiš? - Idem da legnem.
Hoćeš da je dovršiš?
- Ne. Ne, hvala. - Našla sam cigaru.
- S kim pričaš? - Umukni.
Smirio sam se.
Bio sam Zen gospodar.
Napisao sam malu haiku pesmu.
Poslao sam je e-mailom svima.
Jel to tvoja krv?
Neka od tih, da.
Ne možeš da pušiš ovde.
Ostatak dana uzmi slobodno.
U ponedeljak dođi sa čistom odećom.
Uljudi se.
Svima su bila neprijateljska lica.
"Da, ovo su modrice od borbe."
"Da, osećam se prijatno sa tim."
"Ja sam prosvećen."
Odustajete od udobnog života, Odustajete od svih čari na svetu,
idete u razorenu kuću u otrovnoj dosadnoj oblasti,
i dolazite kući na ovo.
- Halo. - Ovde detektiv Stern iz Požarne jedinice.
Imamo neke nove informacije o vašem bivšem stanu.
Da.
Ne znam da li znate, ali neko vam je naprskao freon kroz ključaonicu.
Koristili su dleto da razbiju cilindar.
Ne, nisam znao za to.
Popizdeo sam.
Da li vam ovo zvuči čudno?
Da, gospodine, čudno. Vrlo čudno.
- Dinamit. - Dinamit?
Ono što je ostalo od ammonijum oxalate kalijum perhlorid.
- Da li znate šta to znači? - Ne, šta to znači?
Znači da je domaća radinost.
Žao mi je. Ovo je veoma velik šok za mene, gospodine.
Kogod da je to postavio mogao je da vas raznese kad je hteo.
- Gas je bio samo detonator. - Ko je to mogao da uradi?
- Pitam vas. - Reci mu.
Reci mu da ti oslobodioci koji su uništili moje vlasništvo su napali na moju ličnost.
Oprostite. Još ste tu?
Slušam. Ne znam ko bi to mogao biti.
Da li ste imali neprijatelje koji su mogli ovo da naprave?
- Neprijatelje? - Odbačena civilizacija,
naročito materijalno posesivna.
- Sinovac, ovo je ozbiljno. - Da, znam da je ozbiljno.
- Stvarno mislim tako. - Da, veoma je ozbiljno.
Vidite, niko te ne shvata ozbiljnije od mene.
Taj stan je moj život. OK?
Voleo sam svaki deo tog nameštaja tamo.
To nije samo gomila stvari koje su uništene.
- To sam bio ja! - Želim da se zahvalim miliciji.
- Jel ti ne odgovara vreme? - Reci im da si ti to razjebao!
Reci im da si ti to dig'o u vazduh! To je ono što žele da čuju.
- Još si tu? - Čekaj. Jesi li rekao da ja sumnjam?
Ne. Treba da razgovaramo, obavestite me ako napuštate grad.
- OK? - OK.
Tajler i Marla nisu nikada bili u istoj sobi.
Moji roditelji su mi usađivali potpuno isti osećaj godinam.
Stan je nešto posebno za našu generaciju.
Spavaš i odjednom upoznaš stranca.
Ti... igraš celu noć.
Onda te bace.
Kondom, mislim. Ne stranca.
Šta?
Ovu haljinu sam kupila na rasprodaji za 1 dolar.
Vredi svaki peni.
To je haljina deveruša.
Neko ju je voleo jako
jednog dana.
Onda ju je bacio.
Kao novogodišnja jelka.
Tako posebna.
Onda.
B A M!
Bačena je.
Šljokica je još bila zalepljena za to.
Kao žrtva silovanja.
Iscepana.
- Zavezana trakom. - Baš lepo, Pristaje ti.
Možeš da pozajmiš ponekad.
Otarasi je se.
- Šta? Otarasije se ti! - Ne opominji me.
Imao sam šest godina, kada sam prenosio poruke između roditelja.
- Mislim da je vreme da nas napustiš. - Ne brini, odlazim.
- Nije da ne volimo tvoje posete. - Smešan si.
Deca!
Zašto gubiš vreme sa njom?
Rekao bih ovo o Marli.
Nije želela da povredi.
A ja jesam?
Perje u dupetu te ne čini kokoškom.
Šta radimo večeras?
Večeras... pravimo sapun.
Stvarno?
Da bi ga napravili, moramo da nadjemo mast.
Odnos soli mora da bude dobar
najbolja mast za to je kod ljudi.
- Čekaj, gde smo mi? - Klinika za liposukciju.
Svinje!
Najskuplja, buržujska mast. Svet masti!
Ne! Ne vuci, ne vuci!
- O, Bože! - Daj mi drugu.
Kada se mast sakupi, slanina se stavi na kuvanje.
Kao Mladi Gorani.
- Teško je zamisliti te kao Mladog Gorana. - Mešaj.
Kada se slanina stvrdne, dobije se na vrhu glicerin.
Dodaš nitro kiselinu, Dobijaš nitroglicerin.
Onda dodaš natrijum nitrat i opiljke, imaš dinamit.
Da, sa dovoljno sapuna, možeš da razneseš svašta.
Tajler je bio pun korisnih informacija.
Ljudi su provalili da su im stvari čistije kada bi ih prali na određenom mestu na reci.
- Znaš zašto? - Ne.
Ljudske žrtve su bile prinošene na brdu iznad te reke.
Izgorela tela. Voda je od pepela napravila lug.
Ovo je lug. Najvažniji sastojak.
Jednom pomešan sa ljudskom masti, sapun se izdvojio u reci.
Mogu li da ti pogledam ruke, molim te?
Šta je ovo?
To je hemijska opekotina.
Boleće više od bilo koje opekotine i ostaviće ožiljak.
Meditacija vredi za rak, za ovo ne.
- Ne beži od bola. - O, Bože!
Prvi sapuni su dobijeni od pepela junaka, kao što je prvi majmun ubijen u svemiru.
Bez bola, žrtvovanja, ne bi imali ništa.
Pokušavao sam da ne razmišljam o bolu na ruci.
Prestani! Ovo je tvoj bol, ovo je tvoja ruka.
Išao sam u moju pećinu da pronađem svoju pokretačku silu.
Ne! Ne radi to, to je put za mrtve ljude!
- Ukapirao sam! - Ne! To je preuranjeno prosvećenje.
Ovo je najveći trenutak u tvom životu, a ti si negde drugde!
Nisam!
Umukni! Naši očevi su bili model za boga.
Ako su oni bili zlobni, šta ti to govori o bogu?
Slušaj me. Razmisli o tome da te bog ne voli.
Ne želi te. U svakom slučaju, mrzi te.
To nije najgore što se može desiti. Ne treba nam!
- Prihvatam! - Jebeš prokletstvo, jebeš izbavljenje.
Mi smo neželjena božija deca! Budi to!
- Treba mi voda! - Možeš da uzmeš vodu I napraviš još gore...
- Ili uzmi sirće da neutrališeš opekotinu. - Molim te pusti me!
Prvo, moraš da odustaneš.
Moraš da znaš, nema straha,
jednog dana, ćeš umreti.
Ne znaš kako je ovo!
Kada izgubimo sve tada ćemo biti slobodni za sve.
OK.
Čestitam.
Korak si bliži da dotakneš dno.
Tajler je prodao sapun obližnjoj radnji za 20$ po štapu.
Bog zna šta su oni mislili.
- Ovo je najbolji sapun. - Hvala, Susan.
Bilo je lepo.
Prodali smo bogatašima njihovu mast sa dupeta nazad.
Imao je na sebi njegovu žutu kravatu.
Nisam više nosio kravate na poslu.
"Prvo pravilo Borilačkog Kluba je ne pričate o Borilačkom Klubu."
Ponovo sam ne naspavan. Mora da sam ostavio to na kopir mašini.
"Drugo pravilo je..." Jel ovo tvoje?
Zamislite da ste vi ja. Donesite odluku.
Da ste vi našli ovo. Šta biste uradili?
Pa, rećiću vam,
Bio bih vrlo, vrlo oprezan sa kim bi pričao o tome.
Jer je osoba koja je to napisala opasna.
Psihopata, u normalnom odelu, može nešto da mu škljocne
pa da počne da se šunja od kancelarije do kancelarije
sa Armallte AR10 karbinom na gas polu-automatskim oružjem,
pucajući u kolege i saradnike.
To može biti neko koga poznajete godinama.
Neko veoma, veoma blizak vama.
Tajlerove reči su izlazile iz mojih usta.
A bio sam veoma fin momak.
Ili možda ne bi trebali da mi donosite sve što nađete u kanti.
- Saglasnost i odgovornost. - Moje sise počinju da trule.
Da li bi me izvinuli? Moram da preuzmem ovo.
- Šta pričaš? - Moraš da proveriš, imam grumen u grudima.
- Idi u bonicu. - Nemam dovoljno para za doktore.
Ne znam ništa o tome, Marla.
Molim te.
Nije zvala Tajlera. Ja sam neutralan.
Baš lepo. Uzimaš hranu od G-đe Haniver i g-đe Raines.
Šta je to, ustvari?
Nažalost, oni su mrtvi. Ja sam živa i bez para. Hoćeš malo?
- Ne, ne. - Imam nešto za tebe.
Hvala što misliš na mene.
Šta ti je sa rukom?
Ništa.
Ovde?
- Osećaš nešto? - Ne.
Budi siguran.
OK, siguran sam.
Ne osećaš ništa?
Ne, ništa.
Sad mi je lakše. Hvala ti.
- Nema problema. - Volela bih da ti uzvratim uslugu.
Raka grudi nije bilo u mojoj porodici.
- Mogu da ti proverim prostatu. - Mislim da sam OK.
Pa, hvala ti, u svakom slučaju.
- Gotovi smo? - Da, gotovi smo.
Vidimo se...
Korneliuse?
Korneliuse!
Ja sam! Bob!
Hej, Bob.
- Svi smo mislili da si mrtav. - Ne, ne. Još sam tu.
- Kako si, Bobe? - Bolje nego u celom svom životu.
- Stvarno? Još se okupljate? - Ne, ne.
- Imam nešto mnogo bolje. - Stvarno, šta to?
Pa...
Prvo pravilo je, da ne govorim o tome.
A drugo pravilo je
da ne govorim o tome.
- I treće pravilo je... - Bobe, Bobe. Ja sam član.
Pogledaj me, Bobe.
To je jebeno... jebeno super.
- Nisam te video tamo. - Idem utorkom i četvrtkom.
- Ja idem subotom. - Čestitam.
Da, hej, obojica, zar ne?
Jesi čuo o tipu koji je to smislio?
- Da, ustvari... - Čuo sam svašta.
Navodno, on je rođen u ludnici.
I spava noću samo sat vremena.
Sjajan čovek.
Poznaješ Tajlera Dardena?
Nisam te povredi, zar ne?
Ustvari, jesi.
Hvala ti za ovo.
Hvala ti, hvala ti, hvala ti.
Borilački Klub.
Ovo je moj i Tajlerov poklon.
Naš poklon svetu.
Gledam okolo, naokolo, vidim mnogo novih lica.
Umukni!
Što znači da su mnogi prekršili prva dva pravila Borilačkog Kluba.
U Borilačkom Klubu vidim najjače i najpametnije momke na svetu.
Vidim sav taj potencijal.
I to protraćen.
Dođavola, cela generacija dodaje gas.
Stežu.
Robovi sa belim kragnama.
Reklamiraju automobile i odela.
Radimo da bi kupili sranja koja nam ne trebaju.
Mi smo sredovečna deca istorije.
Bez razloga i mesta.
Nemamo velikih ratova.
Niti velikih depresija.
Naš veliki rat je duhovni rat.
Naše velike depresije su naši životi.
Odrasli smo uz televiziju u verovanju
da ćemo jednog dana biti milioneri, filmski bogovi ili rock zvezde.
Ali nećemo.
Polako spoznajemo istinu.
I mi smo vrlo, vrlo popišani.
Da!
- Prvo pravilo Borilačkog Kluba je, ne pričati o...
Ko si ti?
- Ko sam ja? - Da.
Napoljlu postoji znak koji kaže "Luova Kafana".
Ja sam jebeni Lu. Ko si ti?
Tajler Darden.
Ko vam je rekao da možete da koristite ovo mesto?
Dogovorili smo se sa Irvinom.
Irvin je kod kuće sa slomljenim vratom.
Nije on vlasnik. Ja sam.
- Koliko para uzima za ovo? - Ne dobija pare.
- Sve za džabe. - Zar je to nešto?
To ti je to.
Vidi, glupane!
- Hoću da sada svi odete odavde. - Hej!
Trebao bi da se pridružiš našem Klubu.
Da li si čuo šta sam ti rekao?
Ti i tvoji prijatelji.
Da li si me sada čuo?
Ne, nisam baš ukapirao to, Lu.
Još uvek ne kapiraš.
OK, OK, ukapirao sam.
Ukapirao sam. Sranje, opet ne kapiram.
Nazad! Svi!
Svi nazad!
Ah, Lu!
Daj bre, čoveče! Mi stvarno volimo ovo mesto.
- Tako je, Lu. Napolje. - Zaveži.
Oh, to!
Jel to smešno?
Jebeni momak je lud, kad ti kažem.
Neverovatno.
- Ne znaš ti gde sam ja bio, Lu. - Oh, Bože!
Ne znaš ti gde sam ja bio!
Molim te ostavi nas ovde, Lu! Molim te, Lu!
Koristite jebeni podrum! Bože!
Hoću da obećaš, Lu! Hoću da obećaš!
Maminih mi očiju.
Hvala ti, Lu.
Tebi takođe, veliki.
Videćemo se sledeće nedelje.
Ove nedelje, svaki od vas ima domaći zadatak.
Kada budete izašli. Tućićete se sa bilo kojim neznancem.
Započećete tuču
i izgubićete.
Odličan izbor, gospodine.
Hej! Pazi, magarče!
To i nije tako lako kao što zvuči.
Kučkin sine!
Većina ljudi, normalnih ljudi, uradiće sve da izbegne tuču.
Oprostite!
Isprskali ste me sa crevom. Nije potrebno...
Džej! Zovi 92!
Spustite crevo.
Prestani! Prestani!
Izvini.
Treba da razgovaramo.
OK.
Odakle da počnemo?
Sa tvojim konstantnim odsustvom sa posla?
Sa tvojim nedoličnim ponašanjem?
Prosudi sam.
Ne interesuje me.
- Šta? - Pretvarajmo se.
Vi ste u Ministarstvu za Saobraćaj, OK?
Neko vas obavesti da je ova kompanija
instalirala sedišta koja nisu prošla testiranje,
obloga za kočnice otpada posle 1.000 milja,
a ubrizgivači goriva ekplodiraju i spaljuju ljude žive.
Šta onda?
Da li mi ti to pretiš?
- Ne... - Gubi se odavde. Otpušten si!
Imam bolje rešenje. Zadržite me na platnom spisku kao spoljnog saradnika.
U zamenu za platu,
neću nikome ispričati ovo.
Čak ne moram ni da dolazim u kancelariju. Mogu da radim ovaj posao od kuće.
Ko... Ko misliš da si ti, malo glupo govno?
- Obezbeđenje! - Baš me briga za osvetu.
Šta to dođavola radite?
To boli.
Zašto to radite?
Oh, Bože! Ne! Molim vas prestanite!
Šta to radite?
Oh, Bože, ne! Molim te! Ne!
Iz nekog razloga, mislio sam o mojoj prvoj borbi, sa Tajlerom.
Ne!
Ispod i iza i unutar svega ovaj čovek je uzeo dozvolu,
nešto užasno je raslo.
Pogledaj.
Daj mi moju platu, kao što sam pitao, i nećeš me nikad više videti.
Onda, u najvažnijem trenutku...
Hvala Bogu! Molim vas ne udarajte me više.
Telefon, kompjuter,
fax mašina, 52 plate i 48 kupona za letenje.
Imali smo sponzora.
Ovako smo Tajler i ja omogućili da imamo Borilački Klub svake noći.
Sada, u centru Borilačkog Kluba bi se dvojica tukli.
Vođa bi se šetao kroz masu, u tami.
Tajler se tužio sa Presman Hotelom
oko urina u njihovoj supi.
Baš me briga.
Hvala, gospodine.
Tajler je izmišljao nove domaće zadatke.
Predavao ih je u zatvorenim kovertama.
"Da li znate?...
ISKORISTITE STARO MOTORNO ULJE ZA OPLODNJU LIVADA >Agencija za zaštitu životne sredine<".
- Postoji Borilački Klub u Delaveru. - Da, čuo sam.
Raste i u Pensilvaniji takođe.
Bob je pronašao jedan u New Castle.
- Da li si ga ti otvorio? - Ne, ja sam mislio da si ti.
Nisam.
- Stani malo. - Hej, šta hoćeš?
- Okreni se. - Šta radiš?
- Domaći zadatak. - Kakav?
Ljudska žrtva.
- Jel to pištolj? Molim te reci mi da nije. - To je pištolj.
- Šta radiš? - Idi pozadi.
- Ne zajebavaj se! - Idi pozadi.
Na dugoj crti vremena,
mogućnost preživljavanja svima pada na nulu.
Šta ti je? Ma daj!
Ruke na leđa. Daj mi tvoj novčanik.
Rejmond K Hesel. 1320 SE Banning, stan A.
- Mali, podrumski stan? - Otkud znaš?
Daju usrana obaveštenja o stanovima.
Rejmonde! Ti ćeš umreti.
Ne!
Jesu ovo tvoji mama i tata? Moraće da zovu ljubaznog doktora.
Da uzmu tvoj zubarski karton. Znaš zašto?
- Jer neće ostati ništa od tvog lica. - Oh, nemojte!
Istekao ti je Indeks. Šta si studirao, Rejmonde?
- S... S... Stvari. - Stvari?
Jesu bili teški ispiti?
- Pitao sam te šta si studirao! - Biologiju, uglavnom.
- Zašto? - Ne znam.
Šta si želeo da budeš, Rejmonde K Hesel?!
Pitanje je, Rejmonde, šta si želeo da budeš?
Odgovori mu, Rejmonde, Isuse!
- Veterinar. Veterinar. - Životinje.
- Da. Životinje i ostalo. - Ostalo. Da, razumeo sam.
- Znači treba još da se školuješ. - Previše škole još.
- Da li bi radije umro? - Ne, molim te...
Radije bi umro ovde, na kolenima, iza neke prodavnice?
Molim te, nemoj.
Zadržaću tvoju ličnu kartu.
Proveriću te. Znam gde živiš.
Ako ne postaneš veterinar za 6 nedelja,
umrećeš.
Beži kući.
Trči, Foreste, trči!
Osećam se bolesno.
Zamisli kako se on oseća.
Ovo nije smešno!
U čemu je jebena poenta?!
Sutra će biti najlepši dan u životu Rejmonda K Hesela.
Doručak ćemu biti ukusniji od bilo kog obroka koji smo ti i ja okusili.
Ti si mu to dao.
- Idemo. - Imao je plan.
Bio je osmišljen na njegov način.
Bez straha. Bez odvraćanja.
Sposobnost da sve besmisleno
istinski klizi.
Ti nisi tvoj posao.
Ne znaš koliko para imaš u banci.
Nisi auto koji voziš.
Nisi sadržaj tvog novčanika.
Ti si tvoje jebene braonkaste pantalone.
Ti si samo papirni pevač, igrač, na svetu.
Odlazim još malo.
Ne moraš da ideš.
Kako god.
Ne, stvarno... U redu je.
Još posećuješ grupe?
Da.
Klo je umrla.
Vou, Klo.
Šta se desilo?
Zanima te?
Ne znam. Nisam razmišljao.
Da, pa...
Pametan potez.
Slušaj...
Šta ti dobijaš od svega ovoga?
Šta?
Mislim, sve ovo. Zašto...
Jel te čini srećnu?
Da, pa, ponekad.
Ne znam. Ne razumem.
Zašto slabija osoba mora da se oslanja na jaču?
Šta je... Šta je to?
Šta dobijaš od toga?
Ne... To nije ista stvar.
Totalno je drugačije sa nama.
Nama?
Šta ti misliš o nama?
- Izvini. Jesi čula to? - Čula šta?
- Tu buku. Sačekaj. - Ne, čekaj!
Ne menjaj temu! Hoću da razgovaramo.
- Ne govoriš o meni, zar ne? - Ne.
- Šta? - Izigravaš doktora. Šta se dešava?
- O čemu razgovarate? - Ni o čemu. Ni o čemu.
- Nisam sigurna. - Šta hoćeš?
- Pogledaj me. - Ne. Šta je?
- Šta je ovo?! - Ništa. Ne brini.
Bože. Ko je to uradio?
- Osoba. - Muško ili žensko?
- Šta te briga? - Šta tebe briga ako te pitam?
- Ostavi me samog. - Plašiš se da kažeš.
- Ne. Pusti me. - Ne! Pričaj samnom.
Beži od mene!
- Ovaj razgovor. - Ovaj razgovor
- je gotov. - je gotov.
Ne mogu da pobedim sa tobom, mogu li?
Hej, ovo postaje malo čudno!
Šta je... Šta je sve ovo?
Šta ti misliš?
Hej, šta će nam ovi kreveti?
Hej!
Premlad.
Izvini.
Šta je to?
Ako je kandidat mlad, reci mu da je premlad.
- Star, prastar. Debeo, predebeo. - Kandidat?
Ako kandidat čeka tri dana bez hrane i skloništa,
može da uđe i počne da trenira.
Trenira za šta?
Misliš da je ovo igra?
Premlad si da treniraš ovde, kraj priče.
Prestani da nam oduzimaš vreme. Gubi se odavde.
Loše vesti, prijatelju.
Nema ništa od toga.
Izvini ako je došlo do nesporazuma.
Nije kraj sveta.
Samo... idi.
Idi.
Ti si prestupnik i moraću da zovem policiju.
Ne gledaj me!
Nećeš nikada ući u ovu jebenu kuću!
Nikad. sada se gubi sa mog ulaza! Gubi se odavde!
Pre ili kasnije, svi ćemo postati ono što je Tajler zamislio.
Izašao sam napolje i uzeo lopatu.
- Imaš dve crne majice? - Da, gospodine.
- Dva para crnih pantalona? - Da, gospodine.
- Par crnih čizama? Crne čarape? - Da, gospodine.
- Crnu jaknu. - Da, gospodine.
- Oprostio si se od $300? - Da, gospodine.
U redu.
Prestar si i debeo.
Sise su ti prevelike. Gubi se odavde.
Bobe! Bobe!
Kao majmun spreman da bude upucan u svemiru.
Svemirski majmun.
Spreman na žrtvovanje za opšte dobro.
Jebeno si star, debeljko!
A ti... Ti si jebeno
plav!
Izlazite odavde, obojica!
Tako je to počelo.
Slušajte, indijanci.
Niste ništa posebno.
Niste lepi ni jedinstveni.
Vi ste ista trula materija kao i sve ostalo.
Tajler je napravio sebi vojsku.
Mi smo pevačko, igračka sranja na svetu.
Mi smo svi deo iste gomile.
Zašto je Tajler Darden napravio sebi armiju?
Iz kog razloga?
Za koje dobro?
Verujemo u Tajlera.
Ko si bio, "Ti nisi tvoj posao",
bio sam, "Da!"
Hej, šta je ovo?
Hej!
OK!
- Šta se dešava? - Slavimo.
- Šta slavimo? - Nastavi.
- Hej. - Daj ja ću to.
Isti odličan ukus, Pepsi.
Ššššš!
Islednici su tu. Načelnik policije je stigao.
Možete li nam reći šta mislite da se ovde desilo?
Verujem da je ovo jedan od mnogih vandalskih ispada u gradu
koji su povezani sa podzemnim boks klubom.
Sprovešćemo rigoroznu istragu.
To je bio načelnik policije Džejkobs koji je stigao na mesto
- velikog požara... - Dobra je.
Vraćamo se u studio.
- Da! - Da!
- Sranje! - Da!
Jebote šta ste uradili?
Vatrogasni islednici su na zgradi...
Gospodine, prvo pravilo Projekta "Majhem" Je da ne postavljate pitanja, gospodine.
Pobeda protiv kriminala
neće doći preko noći.
Moramo se posvetiti i obavezati i najvažnije, sarađivati.
Ulice su sada bezbedinije. Ostao je centar grada. Kako god...
Idem da pišam.
To je samo prvi korak velikg posla.
Zato smo pokrenuli Projekat "Nada".
Bobe.
Projekat "Nada" je združena akcija
između policije i vođa opština.
To će biti novo oružje protiv kriminala.
- Uvežite ga. - Jajca mu se smrzla.
Ćao. Opozvaćeš vašu rigoroznu istragu.
Izjavite u javnosti kako nema podzemnih grupa
u protivnom ovi momci će ti odseći jajca.
Jedno će poslati New York Times-u a drugo LA Times-u.
Pogledaj.
Zavisite od ljudi koje jurite.
Mi vam kuvamo. Nosimo vaše smeće. Povezujemo vaše pozive.
Vozimo u ambulanti. Mi vas čuvamo dok vi spavate.
Ne zajebavaj se sa nama.
Provera jaja!
Bobe, ovuda.
Idemo.
Razmišljao sam o odlasku.
Hej!
To!
Osećao sam se kao panda iz biltena
koja ne želi da spasi svoju vrstu.
Poželeo sam da otvorim ventil na naftnom tankeru
i ugušim te francuske kučke da ih više ne gledam.
Poželeo sam smrdljivi dim.
Gde si pošao, pshihopato?
Osećam se kao da sam uništio nešto lepo.
Odvedite ga u jebenu bolnicu.
Da.
Ne brinite, g-dine Darden. Aerodromski parking. Dugačak termin.
Posle tebe, G. Darden.
Posle tebe.
- Nešto si mi zamišljen? - Ne.
Da, zašto mi nije rečeno o Projektu "Majhem"?
Prvo pravilo Projekta Majhem je da ne postavljaš pitanja.
Zašto me nisi uključio od početka?
Borilački Klub je bio početak. Nasledio ga je Projekat "Majhem".
Zajedno smo započeli Borilački Klub. Sećaš se? Koliko je tvoj toliko je i moj.
- Jel to nešto o tebi i meni? - Da. Zar ne radimo zajedno?
To ne pripada nama. Nismo ništa posebno.
Jebeš to. Trebao si da mi kažeš.
Hej, Tajleru!
- Bože, Tajleru! - Šta hoćeš?!
Hoćeš napismeno? Treba da ti pošaljem e-mall?
- Oh... - Sam odluči o svojoj umešanosti!
Hoću! Hoću da znam neke stvari!
- Prvo pravilo Projekta "Majhem"... - Umukni!
- Hoću da znam šta nameravaš. - Jebeš to šta ti hoćeš!
Zaboravi to šta ti znaš o životu, prijateljstvu,
a naročito o meni i tebi.
Šta to treba znači?
Šta radiš?
Šta želiš da uradiš pre nego što umreš?
- Da nacrtam auto portret. - Napravim kuću.
- A ti? - Ne znam. Ništa.
- Pređi u desnu traku. - Treba da znaš!
Ako sada umreš, šta bi mislio o svom životu?
Ne znam! Ništa dobro. Jel si to hteo da čuješ?
- Hajde! - Nije dovoljno dobro.
Prestani da ideš u krug! Tajleru!
Isuse!
Bože! Bože! Jebi se!
Jebeš Borilački Klub. Jebeš Marlu!
Muka mi je od svog tog sranja!
OK, čoveče.
- Ne zajebavaj se. Drži pravac! - Pogledaj se! Ti si jebeno patetičan!
- Zašto? Zašto? Šta pričaš? - Zašto misliš da sam ti ja razneo stan?
Šta?
Pipanje dna nije vikend sklonište. To nije glupavi seminar.
Prestani da kontrolišeš sve, prepusti se!
Idemo!
U redu. Lepo.
Lepo.
Nikada nisam imao saobraćajni udes.
Ovo mora da je taj osećaj koji svi ljudi imaju
pre nego što ja sastavim svoj izveštaj.
Bože!
Upravo smo doživeli tu liniju smrti!
U svetu koji vidim,
vi ste los u šumama Velikog Kanjona
oko razorenog Rokfeler Centra.
Nosićete kožnu odeću koja će vam biti poslednja u životu.
Penjaćete su uz debelu vinovu lozu koja okružuje toranj Sears.
A kada pogledate dole, videćete male figure poput kukuruza,
meso divljači rasuto po auto trakama
na nekom napuštenom autoputu.
Osećaš se bolje, šampione.
I onda...
Tajler?
...Tajler je nestao.
Da li sam sanjao?
Nisi lep, niti jedinstven...
Kuća je postala živa.
Vlažna od svih ljudi koji su se znaojali i disali.
Toliko ljudi se kretalo, da se i kuća pomerala.
Planeta Tajler.
Morao sam da zaglim zidove.
Uhvaćeni u zamku ovi navijeni svemirski majmuni.
Ne smeš da pušiš ovde! Znaš koliko ima etra ovde!
Kuvanje i rad i spavanje u timovima.
Samo trenutak.
Pod kontrolom je, gospodine.
Gde je Tajler?
Gospodine, prvo pravilo Projekta "Majhem" je ne...
Pravilo... OK.
Ostao sam potpuno sam.
Otac me je napustio. Tajler me je napustio.
Baš ih briga za mene.
Šta je sledeće u Projektu "Majhem" samo Tajler zna.
Drugo pravilo je ne postavljaj pitanja.
Gubi se od mene!
Ko su svi ovi ljudi?
Ulica Papirno Sapunske Kompanije.
Mogu li da uđem?
Nije ovde.
Šta?
Tajler nije ovde.
Tajler je otišao.
Tajler je nestao.
Pomoć!
Dobio je dva metka! Napravite jebenog mesta!
Šta se desilo? Šta se desilo?
Bili smo na zadatku. Mislili smo da ubijemo dve ptice jednim kamenom.
Da uništimo primerak umetnosti...
Operacija Latte Thunder. Kreni!
...i smrvimo cafe bar.
Sve smo osmislili, gospodine.
- Sve je išlo dok... - Policija! Ne mrdaj!
- Šta? - Ubili su Boba.
- Upucali su ga u glavu. - Jebene svinje!
O, Bože!
- Prokleti drkači! - Idioti.
Trčite naokolo sa maskama rasturajući stvari?
Šta ste mislili šta će se desiti?!
OK, brzo! Oslobodimo se dokaza. Moramo da se otarasimo ovog tela!
- Zakopajmo ga. - Šta?
Odnesite ga u baštu i zakopajte.
- 'Ajde, ljudi, idemo! - Odjebite!
Sklonite se od njega! Šta pričate?
Ovo nije jebeni dokaz. Ovo je osoba.
On je moj prijatelj i nećete ga zakopati u baštu!
Nastradao je služeći Projekat "Majhem", gospodine.
- Ovo je Bob. - Gospodine, u...
U Projektu "Majhem", nemamo imena.
Slušajte me.
Ovo je čovek i ima ime, a to je Robert Paulsen, OK?
- Robert Paulsen. - On je muško
i sada je mrtav zbog nas. Razumete li to?
Ja razumem.
Kada umre, član Projekta "Majhem"
ima ime.
Njegovo ime je Robert Paulsen.
Njegovo ime... je Robert Paulsen.
Njegovo ime je Robert Paulsen.
Hajde, momci. Molim vas. Prekinite.
Njegovo ime je Robert Paulsen.
Umukni! Gotovo je s tim!
Gubi se odavde.
- Tajler? - Ne, detektiv Stern iz Požarne jedinice.
Moram da vas vidim...
Obišao sam sva mesta za koje je Tajler imao karte.
Ne znam kako i zašto, ali pregledao sam 50 različitih barova, i nekako ih se sećam.
Tražim Tajlera Darden. Veoma je važno da razgovaram sa njim.
Vrlo rado bi vam pomogao,
gospodine.
U svaki grad u koji sam došao,
isto tako brzo sam i odlazio
znao sam da je Borilački Klub zatvoren.
Hej! Hej!
Taxi!
Pogledaj me. Ja sam član.
Moram da znam ako si video Tajlera.
Nisam ovlašćen da bi ti dao bilo kakve informacije
niti bi hteo, čak i da hoću ovde... ne bi mogao.
- Ti si idiot. - Zamolio bi vas da odete.
Tajler je bio zauzet... pravio je franšize po celoj državi.
Da li sam zaspao? Da li sam spavao?
Da li je Tajler moja noćna mora ili sam ja Tajlerova?
- Čuli smo priče. - Kakve priće?
- Niko ne zna kako on izgleda. - Ima plastične operacije svake tri godine.
To je najgluplja stvar koju sam ikad čuo.
- Jel to istina o Borilačkom Klubu u Majmiju? - Jel G.Durden pravi armiju?
Živeo sam u stanju deja-vua.
Gde god sam išao,
osećao sam se kao da sam već bio tu.
Kao da sam pratio nevidljivog čoveka.
Miris osušene krvi,
prljavština, otisci stopala.
Smrad starog znoja, kao pečeno pile.
Osećaj toplog poda od borbe iz prethodne noći.
Uvek sam bio na korak iza Tajlera.
Njegovo ime je Robert Paulsen...
Dobrodošli nazad, gospodine.
Gde ste bili?
Znate me?
Jel ovo test, gospodine?
Ne. Nije test.
Bili ste ovde prošlog četvrtka.
Četvrtka?
Stajali ste tu gde sada stojite, pitali ste me o bezbednosti.
Sasvim je sigurno, gospodine.
Šta misliš ko sam ja?
Sigurno nije test?
Ne, nije test.
Vi ste G. Darden.
Vi ste mi napravili ovo.
Molim vas vratite se u sedišta i zauzmite poziciju.
- Da? - Marla, ja sam.
- Da li smo ikad radili to? - Radili šta?
Kresali se?
Kakvo je to glupo pitanje?
Glupo zato što je to da ili ne?
- Jel ovo neki trik? - Ne. Moram da znam...
Želiš da znaš da li smo se kresali ili vodili ljubav?
- Vodili smo ljubav? - Zato si zvao?
Samo mi odgovori na pitanje! Da li smo to radili ili ne?!
Kresao si me, onda me prekoravaš. Voliš me, mrziš me.
Osećajan si, zatim postaneš drkadžija.
Jel to opisuje našu vezu, Tajleru?
Izgubili smo pritisak u kabini.
Šta si rekla?
- Šta je sa tobom? - Reci moje ime!
Tajler Darden! Tajler Darden! Ti jebena nakazo! Šta se dešava?
- Dolazim tamo! - Nisam tu!
Prekršio si obećanje.
Isuse, Tajleru.
- Njoj si pričao o meni. - Šta se događa?
Pitao sam te za nešto. Jednu običnu stvar.
Zašto ljudi misle da sam ja ti?
Odgovori mi!
Sedi.
Odgovori mi. Zašto ljudi misle da sam ja ti?
Mislim da znaš.
- Ne, ne znam. - Da, znaš.
Zašto bi iko pobrkao tebe samnom?
Ja... Ne znam.
- Znaš. - Ne.
- Ne zajebavaj se sa nama! - Reci.
Zato što...
Reci!
Zato što smo ista osoba.
Tako je.
Mi smo pevačko, igračka sranja.
- Ne razumem to. - Hteo si da promeniš život.
To nisi mogao sam.
Sve što si hteo da budeš,
to sam ja.
Izgledam kako ti želiš, jebem kako ti želiš.
Pametan sam, sposoban, i najvažnije,
slobodan sam u svemu gde ti nisi.
Oh, ne.
- Tajler nije ovde. Otišao je. - Šta?
Nije moguće. Ovo je ludo.
Ljudi to rade svaki dan.
Govore sami sebi. Vide sebe kakvi bi želeli da budu.
Nemaju tvoju hrabrost da bi se prepustili.
Još se boriš sa time, ponekad si ti ti.
- Moramo to nekad ponovo da uradimo. - Ponekad, zamišljaš da me vidiš.
Ako ti je ovo prvi put, moraš da se boriš.
Malo po malo, spremaš se da postaneš.
Tajler Darden.
Ti nisi tvoj posao ili koliko para imaš!
- Ne. Ti imaš kuću. - Zakupljena na tvoje ime.
- Imaš posao, život. - Radiš noću jer ne možeš da spavaš.
Ili ustaneš i praviš sapun.
- Ti jebeš Marlu, Tajleru. - Tehnički, to si ti. Svejedno joj je.
Oh, Bože.
Sada shvataš našu nedoumicu.
Ona zna mnogo.
Treba da se dogovorimo i nagodimo oko naših ciljeva.
Šta... Šta pričaš?
Ovo je sranje. Ovo je sranje, ne slušam te!
- Ti si lud! - Ne. Ti si lud.
Nemamo vremena za to.
To se zove preokret.
Film se nastavlja
i niko od gledalaca nema pojma.
- Gospodine! Odjavljujete se? - Da. Račun.
Možete li da obeležite ove telefonske pozive?
- Kada je ovo napravljeno? - Između 02:00 i 03:30 jutros.
Da li sam išao u krevet svako veče ranije? Da li sam spavao kasnije?
Da li sam i dalje bio Tajler?
Ima li koga?
Deja vu iz početka.
Sa dovoljno sapuna, možemo da raznesemo svašta.
Oh, Bože.
- 1888. - Koga zovem?
1888 Frenklin. Ovde održavanje. Halo?
Halo?
1888 Frenklin ulica?
Da. Mogu da vam pomognem?
- Halo? - Da, da.
Moram da razgovaram sa vašim kontrolorom.
- Govorite. - OK, slušajte me.
Nešto strašno će se desiti u vašoj zgradi.
Sve je pod kontrolom, gospodine.
- Oprostite? - Ne brinite za nas, g-dine.
2160.
Marla! Marla! Hej, čekaj!
Čekaj! Moramo da razgovaramo! Marla! Marla!
Ti kretenu, udario si me sa jebenom metlom! Zamalo da mi polomiš ruku!
Zapalili su prste.
Ovo zahteva ogromnu borbu s moje strane, ali saslušaj me.
- Nailazi lavina sranja. - Malo veća borba od toga.
Ne slušam te, šta god pričao.
U pravu si...
Daćete mi kafu, hvala.
G-dine. Šta god naručite je džabe, g-dine.
Zašto je džabe?
- Ne pitaj. - Kako god.
Ja bi školjke, pečeno pile i krompir i čokoladnu pitu.
Čistu hranu, molim vas.
U tom slučaju, neću školjke.
Bez školjki. Hvala vam.
Imaš 30 sekundi.
Znam da sam se čudno ponašao, OK?
- Znam da izgleda kao da postoje dve strane moje ličnosti... - Dve strane?
- Ti si Dr Džekil i G. Džekas(magarac). (parodija na Dr Džekil i Mr Hajd) - Znam. Ali sam ukapirao nešto bitno.
- Šta? - Način na koji smo u vezi nije čist
za mene, iz razloga što to nisam hteo.
- Znam da se nisam ophodio lepo sa tobom. - Kako god.
Ne, ne. Još petnaest sekundi, molim te!
Petnaest sekundi, ne otvaraj usta.
Hoću da ti se izvinim.
Ono što hoću da ti kažem je da mi se ti sviđaš, Marla.
Stvarno?
Stvarno.
Brinem se za tebe i ne želim da ti se desi bilo šta loše zbog mene.
Marla, tvoj život je u opasnosti.
Šta?
Moraš da napustiš grad. Budi van svakog velikog mesta.
- Idi na kampovanje... - Ti si lud.
- Ne. Ja sam te umešao u nešto strašno. - Umukni!
- Nisi sigurna. - Umukni!
- Slušaj, pokušavam, Tajleru. pokušavam. - Znam to.
Ima stvari na tebi koje mi se sviđaju. Pametan si, zanimljiv.
Neverovatan u krevetu.
Ali
si neizdržljiv.
Ti imaš veoma teške emotivne probleme.
Duboke probleme za koje bi trebao da se obratiš za profesionalnu pomoć.
- Znam, i žao mi je. - Tebi je žao, meni je žao. Svima je žao.
Ne mogu više ovako.
Ne mogu.
I ne želim.
Odlazim.
Ne možeš otići, Marla! Nisi sigurna!
- Marla, ne razumeš! - Ostavi me na miru!
- Marla, pokušavam da te zaštitim! - Pusti me!
- Ne želim više da te vidim! - To je u redu...
Sačekaj tu!
Stani! Umukni!
Uzmi pare i uđi u ovoj autobus.
Obećavam da ti neću više dosađivati.
Umukni!
Molim te uđi u autobus. Molim te uđi u autobus.
Zašto to radiš?
Oni misle da si ti pretnja. Ne mogu sada da ti objašnjavam, veruj mi!
- Ako znam gde si, nećeš biti sigurna. - Zadržaću ovo, to je tvoja naknada.
- Dobro. Zapamti, budi dalje od velikih gradova. - Tajleru.
Ti si najgora stvar koja mi se ikada desila.
Zdravo. Morate da me uhapsite.
Ja sam vođa terorističke organizacije
odgovorne za mnoga dela nasilja i napada po celom gradu.
U području metropole, imamo 200 članova.
Odeljci se šire u pet ili šest velikih gradova.
Ova usko vođena organizacija
sa mnogo ćelija spremnih za nezavisno vođstvo.
Odite do kuće, adresa je "1537 Paper street". Ok?
Tamo je naš štab.
Pozadi, sahranjeno u bašti,
naćićete telo Roberta Paulsena.
U podrumu, ćete pronaći kadu
koja je korišćena za pravljenje velikih količina nitroglicerina.
Verujem da je plan da se raznesu
direkcije kompanija za kreditne kartice
i TRW zgrada.
Zašto te zgrade? Zašto kompanije za kreditne kartice?
Ako izbrišete dugove, onda smo svi ponovo na nuli.
Pravite totalni haos.
Nastavite sa ispitivanjem. Moram da telefoniram.
Zaista cenim to što radite.
Šta?
Vi ste veoma hrabar čovek.
Vi ste genije, gospodine.
Rekli ste ako bilo ko ugrozi Projekat "Majhem", čak i vi,
da ćemo uzeti njegova jaja.
- Ne opirite se. - Hrabar potez, G. Darden.
- To će biti pravi primer. - Napravili ste veliku grešku!
- Rekli ste da ćete to kazati. - Ja nisam Tajler Darden!
- I to ste rekli takođe. - U redu. Ja sam Tajler Darden.
Slušajte me. Dajem vam direktna naređenja.
- Prekidamo akciju sada. - Rekli ste da ćete to sigurno reći.
Jeste li vi poludeli? Vi ste policajci!
Jel neko meri ovo?
Drži zatvorena usta.
Sranje!
Moramo da proverimo neke od ovih informacija.
- Idemo u kuću u ulici Paper. - Dolazim.
Hej, čekaj!
- Imam ga. - Gospodine, moramo ovo da uradimo.
- Ne odupirite se! - Gde ti je gumica?
Bežite od mene! Baci taj jebeni nož!
Odbi'. Lezi licem prema zemlji!
Na pod!
Prvi koji ustane odatle
dobiće olovnu salatu! Razumeli?
Stani! Odbi'!
Trčao sam.
Trčao sam dok mi se mišići nisu zapalili, a moje vene nadule.
Onda sam trčao još.
Jebote, šta to radiš?
Trčiš naokolo u gaćama! Izgledaš ludo!
Ne. Ja sam ti. Znam šta se ovde dešava.
'Ajde, onda. Imam odlično mesto za gledanje. Kao stvoreno za to.
- Oh, Bože. - Šta ćeš sad da radiš?
- Zaustaviću ovo. - Zašto?
- Najveća stvar koju si uradio. - Ne smem to da dozvolim.
Ima još 10 drugih bombi u 10 drugih zgrada.
Od kada je Projekat "Majhem" ubistven?
Zgrade su prazne.
Nećemo ubiti nikoga. Na sigurnom su svi!
Bob je mrtav. Upucali su ga u glavu.
Ako hoćeš da napraviš omlet, moraš da razbiješ neko jaje.
Ne. Neću da te slušam. Ti nisi tu.
Ne bi to radio. Ne dok nisam siguran koja je žica.
Ako ti znaš, znam i ja.
Možda sam predvideo to, pa sam razmišljao o pogrešnoj.
Misliš?
Oh, nebesa, ne. Ne zelenu.
Povuci bilo koju samo ne zelenu.
Rekoh ti da ne radiš to!
Jebote!
Tajleru, skloni se od kombija.
Tajleru, ne zajebavam se! Beži od kombija!
Dođavola!
OK.
Pucaš u svog zamišljenog druga
pored 400 galona nitroglicerina!
Iskuliraj, Tajleru!
Ma daj!
Ne idi!
Šta?!
Tri minute.
To je to.
Početak.
Čista nula.
Mislim da je ovo odakle smo počeli.
Imaš li govor za ovu priliku?
Izvini?
Još uvek mi ništa ne pada na pamet.
"Flashback" humor.
Postaje uzbudljivo.
Dva i po.
Seti se svega što smo postigli.
Izvan ovih prozora, videćemo propast finansijske industrije.
Na korak bliži ekonomskoj ravnoteži.
Zašto je ona ovde?
Obožava grozne završetke.
Pusti me, obrijani jebaču!
- Preklinjem te, ne radi to. - Ja ne radim ovo.
- Mi to radimo. To je ono što želimo. - Ne.
- Ja to ne želim. - U redu. S tim što si ti sada beznačajan.
- Treba da te zaboravimo. - Tvoj glas je u mojoj glavi.
Tvoj je u mojoj!
- Zašto ne mogu da te se otarasim? - Potreban sam ti.
Ne. Nisi. Više mi ne trebaš.
Ti si me stvorio. Nisam ja sebi stvorio neki gubitnički alter ego da mi bude bolje.
- Preuzmi odgovornost. - Hoću. Odgovoran sam za sve
i to prihvatam.
Molim te, preklinjem te, prekini ovo.
Jesam li nas ikad ostavio na cedilu?
Koliko daleko si dogurao zbog mene?!
Ja ću nas provesti kroz ovo.
Kao i uvek, ja ću se brinuti o tebi
i na kraju ćeš mi zahvaliti.
Tajleru. Tajleru.
Zahvalan sam ti. Za sve što si uradio za mene.
Ali ovo je previše. Ne želim ovo.
Šta želiš? Svoj usrani posao nazad? Jebeni uredan život, gledanje komedija?
Jebi se! Ja neću to.
- Ovo se ne događa. - Sve je gotovo, umukni!
60 sekundi do CRI.
Ne.
Mogu ovo da obuzdam. Ovo nije stvarno.
Ti nisi stvaran, pištolj... Pištolj nije u tvojoj ruci.
Pištolj je u mojoj ruci.
Dobro je za tebe. To ne menja stvari.
Zašto stavljaš pištolj na svoju glavu?
Ne na moju, Tajleru.
Našu glavu.
Zanimljivo.
Šta ćeš dobiti time, momče?
Hej. To smo ti i ja.
Prijatelji?
Tajleru,
hoću da me slušaš.
OK.
Oči su mi otvorene.
Šta to smrdi?
- Gde su ostali? - Oh, ne. Šta se događa?
G-dine Darden!
Oh, Bože!
Jeste li... Jeste u redu, g-dine?
- Oh, da, u redu sam. - Izgledate grozno, g-dine. Šta se dogodilo?
- Ništa, nema problema. - Ne, ne, ne, g-dine. Ne šali se.
- Užasno izgledate. Potrebna vam je pomoć. - U redu sam.
U redu sam... Sve je u redu.
Prestani!
- Pustite je. - Svemogući!
Ti!
Zdravo, Marla.
- Ostavite me sa njom. Videćemo se dole. - Sigurni ste?
Da, siguran sam.
Drkadžijo! Kakvu jebeno bolesnu igru igraš?!
Stavljaš me... Oh, Bože, tvoje lice!
Da, znam.
Šta se desilo?
- Ne pitaj. - Ranjen si.
- Da, ranjen sam. - Oh, Bože.
- Ne mogu da verujem da stoji. - Izdržljiv je.
Ko je to uradio?
Ja sam, ustvari.
Nađi neku gazu.
Pucao si u sebe?
Da, ali to je OK. Marla, pogledaj me.
Stvarno sam OK.
Veruj mi. Biće sve u redu.
Upoznala si me u vrlo čudno vreme u mom životu.